Människan, av kvinna född, lever blott en liten tid.
Lik ett blomster växer hon upp och vissnar bort, Hon flyr som skuggan-
-och har intet bestånd.
Mitt i livet är vi i döden. Från vem skall vi söka undsättning-
-om inte från Dig, Herre, som vi med våra synder hava misshagat?
Men helige Skapare, Gud allsmäktige, barmhärtige Frälsare-
-utlämna oss icke åt de svåra smärtor som komma från evig död.
Du känner våra hjärtans åstundan. Slut icke Dina öron för våra böner-
-utan skona oss, Du helige Skapare, Gud allsmäktige-
-Du helige, barmhärtige Frälsare, Du högst ärade domare i evigheten-
-låt oss icke i vår sista timma lida av dödsplågor.
Å, förlåt mig!
Skulle du kunna avvara lite pengar, gamle gosse?
-Säg, 500 pund? -Omöjligt, Dartie.
-100 pund? 25? En tia? -Inte med din otur.
Bosinney!
Vill ni följa med mig och titta på en tomt i Robin Hill?
-Vad tänker ni bygga? -Ett hus. Men säg inte ett ord om det.
Det är min hustru. London passar henne inte, hon behöver ett hus på landet.
Avslöja ingenting för min hustru. Jag vill att det ska bli en överraskning.
Jag vet någon som har byggt ett hus med ett torn. Så vill jag ha det.
-Varför ett torn? -Det är unikt.
Det är inte likt Ann...att dö.
Och om Ann kan ryckas bort, vad kan då hindra oss andra?
-Trevligt att du tog dig hit, kusin. -Betalar sig begravningar, Soames?
-Vi saknar henne så förfärligt. -Den där västen är ett oskick.
-Hej, Soames! -Trevligt att du kunde komma.
-Så trevligt att se dig, Phil. -Dig också, min ängel. Du är så vacker.
Är Irene verkligen kry? Hon är blek och ser trött ut.
Håller hon månne på att bli melankolisk?
Jag vet inte vad hon är eller vad hon vill.
Hon ler bara när hon är tillsammans med June. Den pratmakerskan.
Äntligen har han kommit! Nå, hälsa nu båda två.
-Trevligt att ses igen. -Sammalunda, mrs Forsyte.
Se på västen... Släkten tror att han är en vild samhällsomstörtare.
Men sanningen är att han bara inte har råd med en svart, den stackaren.
Ursäkta mitt påträngande när jag inte hör till familjen.
Först när han tjänar 400 pund om året blir jag hans. Är det inte romantiskt?
Är inte Soames sagolik?
Han lagade med både inbjudningarna och arrangemangen.
Farbror Jolyon? Jag beklagar verkligen faster Anns död.
Det är en milstolpe. Tack, min kära!
-Jag är glad att farbror kunde komma. -Varför det? Hon var ju min syster.
Din gosse vet väl inte att Ann är död? Unge Jolyon.
Nej.
-Man säger att han gifte sig med henne. -Ja, när Frances dog.
Det var opassande. En guvernant...och så vidare.
-Det var länge sedan. -Det var rätt av dig att ta avstånd.
-Vem säger att jag gjorde det? -Folk.
-Åt helsike med folk! -Det må jag då säga...
Folk ska inte lägga sina näsor i blöt!
-Tack för att du kom, Winifred. -Sluta. Det är inte din begravning.
Stanna droskan och vänta på mig.
Han lät hälsa att han ville träffas på teatern i afton.
-Är mr Forsyte medlem här fortfarande? -Han är här nu, sir. Hur var namnet?
-Jag är hans far. -Där står han. Ni missade honom nästan.
Hej, pappa.
-Hurdan är June nuförtiden? -Vad folk än säger är hon lik sin mor.
Hon är förlovad med en utfattig arkitekt.
-God afton, sir. - God afton. -God afton, Parfitt!
-Mr Jolyon! -Det var länge sedan, inte sant?
Ja, det var det. Trevligt att se er igen, sir.
-Det var allt, Parfitt. -Utmärkt, sir.
-Du har förstås skulder? -Nej, inga skulder.
-Hon har loppor. Te? -Ja, tack.
-Din fru, allt väl med henne? -Ja. Tackar som frågar.
Jag hoppas att du hälsar från mig.
Faster Ann dog förra veckan.
Det var väldigt tråkigt! Jag var hemskt fäst vid henne.
-Jag borde visst ha låtit höra av mig? -Ja.
Jag beklagar vår brytning. Det var en olycklig historia. Du betedde dig illa.
Men jag hade ingen rätt att döma. Kalla det samhället, familjen eller skvaller-
-men jag var delaktig som tog avstånd från dig och jag är ledsen.
Det är...väldigt generöst av dig, pappa.
Tack! Jag kan inte.
Vi har två barn nu - Jolyon och Holly.
Om du kunde tänka dig att investera det åt dem, skulle jag bli väldigt glad.
Värdet på egendom stiger. Frågan är vad jag ska göra med det här stället.
Det är väldigt stort. De där är mina, inte sant?
Ja, jag köpte flera stycken.
De är klena, Jo. Jag skulle inte hänga upp dem där de syntes.
Kan jag få te i salongen, tack?
Monty! Det där är ju mina pärlor.
Du ser ut som en inbrottstjuv. Vad har du för dig?
-Jag bara tittar. -Är du sentimental, Monty?
-Du minns när du köpte dem, inte sant? -Den dag som Immie föddes.
Jag kommer alltid, alltid att hålla dem kära.
Tomten är storartad! Fin utsikt, skog, frid. Soames framstår i god dager.
-God morgon! - Vad blir arvodet? 400? -Inte långt ifrån. Jag kan lägga till.
-Å, Phil, vi kan gifta oss! -Ja.
-Men varför inte berätta för sin fru? -Han vill väl överraska henne.
-Skulle du vilja bli överraskad så? -Ja, om det är så fint som du påstår.
Vilken fröjd! Ett hus på landet för Irene och ett vårbröllop för oss!
Tack, tack, kusin Soames!
-Men stackars Irene som ingenting vet. -Vi berättar för henne.
-Jag sa att jag inte skulle göra det. -Sa du att jag inte skulle göra det?
-Jag avskyr att arbeta på lördagar. -Ja.
Hörde du om tjommen vi utmätte hos förra veckan? Han tog livet av sig.
-Är mr Montague Dartie hemma? -Nej, sir. Ursäkta, vart är ni på väg?
-Morrn, frun! Och en mycket god sådan. -Vilka är det där?
Jag tycker chiffonjén, klockan, sekretären, ljusstakarna...
-Porträtt eller landskap? -Porträtt.
-Ursäkta, kan ni berätta vilka ni är? -De bara klev in, frun.
-Pendicoot, frun. -Och Thripp. Vi utmäter för 100 guinea.
-Vi säger porträttet. -Nej, det är ett misstag. Lämna huset!
Det här är väl 17 Green Street? Ni är väl hustru till mr Montague Dartie?
Han har skulder på 100 guinea och...det är summan av kardemumman.
Är matsalen hitåt?
Han är så här hög, stirrar Warmson rätt i ögonen och sägerv "Hämta min rock!"
-Lille Val! -Bara sådär. "Hämta min rock!"
-Fenomenalt! Tala om herre i huset. -Det har han från Winifred.
Din syster har medfödd auktoritet. "Hämta min rock!"
Varför anlitade du den där märklige Bosinney och inte en riktig arkitekt?
Jag tror bestämt att han är riktig. Han behöver arbete så han blir medgörlig.
-Han fogar sig? -Hans bröllop står och faller med det.
Men varför bygga alls? Och varför lämna London och alla oss?
London är inte bra för Irene. Folk påverkar henne.
-Men landet, Soames. Landet! -Vad tycker Irene själv?
-Hon kommer att älska det. -Sa hon det?
Inte precis... Jag har inte berättat det för henne ännu.
Men hon är konstnärlig. Hon kommer att tycka om att inreda...och allt sådant.
Kommer det att få henne att sluta be om skilda sovrum?
-Ja, Warmson? -Herr James är önskad hos mrs Dartie.
God dag, kära Winnie! Här ser tomt ut, brukade det inte stå en soffa här?
Utmätningsmännen var här.
Du sa utmätningsmännen. I ett hus i min ägo?
"Pendicoot & Thripp." I ett hus i min ägo?
-Jag är hemskt ledsen, pappa. -Tiggare. De tiggarna!
-Det är du som ligger bakom, inte sant? -Jaha...vad är det som pågår här?
-Vet du inte? -Möblerar vi om?
Du är skyldig pengar! Och utmätnings- männen var här. I ett hus i mitt namn!
-Jag kan förklara. -Hade du inte betalat för pärlorna?
-Pärlorna var en gåva. En kärleksgest. -En tom gest.
Pendicoot & Thripp i ett hus i min ägo! De är de kallsinnigaste av skurkar.
Jag använder mig ständigt av dem. - Min rock, Clara!
Du anar inte vilken otur jag hade.
Pärlorna kostade...100 pund. Och jag hade hela summan.
Förutom 60 eller så, men det var på avbetalning.
Då kommer en tränare fram till mig och ger mig ett tvärsäkert krickettips.
-Å, Monty! Varför vann du inte då? -Det blev ingen match.
Det var hemsk otur, Freddie. Vem skulle inte använda ett tips från en tränare?
Det duger inte, Monty.
-Freddie får inte anklaga Monty. -Jag anklagar dig visst! För så mycket.
Jag inser nu att jag inte kan lita på dig. Du är onyttig och oansvarig.
Och alla våra vackra ting...
-Kommer den gamle att bli kinkig? -Han går i god för dig.
En sådan vacker dag.
-Titta, Phil! -Var försiktig, June!
Soames är en hedersman! Det är stor- artat för Phil. Precis vad han behöver.
-God dag, mrs Forsyte. -God dag. - Vad pratar du om?
Ert nya hus. Soames och Phil for till tomten i Robin Hill i söndags.
Det blir ett fint hus på landet. Phil får till och med bestämma inredningen.
Är det inte en makalös nyhet? Hans arvode gör att vi kan gifta oss.
Å, jag förstår! Det är ju underbart! Jag är mycket glad för er skull.
Ursäkta mig, jag har ett avtalat möte.
-Vad har du gjort? -Hon hade rätt att veta.
-Men hon såg förrådd ut. -Av Soames.
Jag hörde någonting i dag.
Av mina föräldrar. Att vi sover i skilda sovrum.
Hur fick de höra det?
Jag ska säga vad jag trorv Du sa det till June och nu vet hela London det.
Jag tänker inte tåla det. Att mitt äktenskap blir föremål för skvaller!
Du kommer inte att träffa June så mycket mer, vi ska flytta till landet.
-Det visste jag redan. -Hur då?
June.
Nå, vad anser du om saken?
-Spelar det någon roll vad jag anser? -Naturligtvis.
Om jag inte önskar det, ändrar du då planerna?
Nej, men det skulle glädja mig mycket om du önskade det.
-Då måste jag tyvärr göra dig besviken. -Varför det?
-Min önskan är inte att bo på landet. -Jag lovar dig, det är det vackraste...
Även Bosinney anser att det är vackert och han är konstnärlig, inte sant?
-Vad ska jag ta mig för där? -Allsköns sysslor. Vara i trädgården.
Du kan måla och allt sådant. Långt från Londons prål.
I London finns det åtminstone folk. På landet skulle jag bli helt ensam.
Ensam till en början kanske...
Vi måste hoppas att det en dag kommer barn.
Ursäkta mig.
-Driver du mig ut ur mitt sovrum? -Det här är inte ditt sovrum.
Du är min hustru.
Barn kan vara till stor glädje. Det vet alla. Speciellt för mödrar.
Det vet jag.
-Så min brorson bygger hus på landet? -Ja, sir.
En välbärgad man... Och då tror ni att ni får en inkomst?
-När det är byggt kommer folk att köa. -Jaså, köa minsann?
-När de får se Phils verk... -...kanske de köar någon annanstans.
Jag har inga garantier, sir, förutom mitt arvode som är 350 guinea.
-350, farfar. -Det är naturligtvis en början.
Var står ni då nu?
Vi vill ha farfars medgivande för att utsätta ett bröllopsdatum. - Inte sant?
Ja...
Det tycks alltid vara kvinnorna som har brått att gifta sig. Eller vad sägs?
Alltid kvinnorna.
Bestäm ett datum så ska jag ge er min åsikt.
Jag meddelar mr Forsyte att ni är här, sir.
-Mr Bosinney är i salongen, frun. -Tack, Bilson.
Ni tog med er ritningarna?
-Med stor tvekan, ja. -Ni ritar det bara, jag måste bo där.
-Nåväl, då avsäger jag mig uppdraget. -Var inte dum, då blir det någon annan.
Jag ser mycket hellre att det blir ni.
Ni talade om skönhet och proportioner som konstnärens rättesnören.
-De kommer att bli min angelägenhet. -Tack!
Skönhet och proportioner...
-Vilka manschettknappar tar ni i afton? -De i pärlemor. Min fars.
-God morgon! Ursäkta dröjsmålet. -God morgon, Forsyte.
-Det var ett sällsamt hus. -Det ska visa respekt för sig självt.
-Det har rena linjer där ögat kan vila. -Det är sannerligen originellt.
-Min hustru tål inte kyla. -Hon behöver inte frysa.
Det sitter radiatorer dolda i panelerna här...och här.
-Vad kommer det att kosta? -8 500. Tyvärr inte en penny mindre.
-Hur ser ritningarna ut? -Det är inget konventionellt hus.
Det skulle vara unikt. Ni kan inte få bådadera.
Frihet att röra sig och andas skulle utgöra värdefulla kvaliteter i ett hus.
Liksom skönhet och proportioner.
Det är ju precis därför man flyttar till landet. Frihet att röra sig.
Då tror jag bestämt att vi är överrens, Bosinney. Håll ett öga på kostnaderna.
Unikt ska ni få det. Då går jag till arbetet.
Ser du nu? Jag sa ju att det skulle bli bra.
-Det är väl inte så illa? -Nej.
Det var du som sa det.
Ett hus med "proportioner" eller hur det nu var. Och det ska du få.
Det vackraste hus på en storartad plats.
Unikt.
-Jag tror att du tycker om Bosinney. -Tror du?
Ja, där gjorde jag bestämt ett fynd.
Gör han ett anständigt jobb hjälper det hans karriär. Du bör uppmuntra honom.
Tycker du att han är stilig?
Ja... Mycket.
Kan du lägga potatisen i skottkärran?
-Duktig flicka. I skottkärran. -Jole!
Hej, pappa!
-Min gosse... -Mr Forsyte!
Trevligt att se dig så pigg och nyter, min kära.
Kom och slå dig ned.
-Jaså, det är här ni håller till? -Det är här vi håller till.
Jag har en hel armé med tennsoldater. Vill du se dem?
Ja, gärna... Vill du se det här? Blås!
Lyssna på det här...
Hör, pappa, den ringer!
-Se nu här. -Vad gör du?
Ursäkta mig.
Helene...?
Jag är övertygad om att han menar väl.
Han tog avstånd från dig för att du blev förälskad. Det var avskyvärt.
Han brydde sig inte om ifall vi svalt. Han hade June och döden var inte nära.
Tack, gode Gud, för dina målningar.
Han köpte de flesta av dem.
Varje gång jag sålde en, föreställde jag mig hur jag blev mer oberoende...
Men det var han. Hela tiden.
Det räcker inte.
Kom hit, barn!
-Arrenderar du? -Ja.
-Området tilItalar mig inte. Ruckel. -Ja, ja, bara ruckel.
Min hustru är...lite opasslig i dag.
Jag förmodar att jag inte borde ha kommit.
Jag är så ensam. Mycket, mycket ensam.
Phil är makalöst begåvad och har ett engagemang som utesluter allt annat.
Soames säger att hans karriär kommer att blomstra tack vare huset.
Det innebär förstås att vi kan gifta oss men vi hinner aldrig tala om datum.
Jag har en plan. Nästa vecka lagar vi att Baynes tar oss till Robin Hill.
-Du kan se huset och jag träffa Phil. -Jag vill inte åka dit.
Jag är ledsen, June, jag bara vill det inte.
Då ska jag alltså fortsätta att vänta?
-Kommer han ofta hit? -Inte så ofta.
-Inte för att tala om huset? -Kanske ibland. Med Soames.
-Då träffar alltså inte du honom? -Nej...
-Varför kan han inte besöka mig ibland? -Jag känner med dig, men det går över.
Naturligtvis går det över. Så ytlig du är.
Grälar vi?
-Jag vet inte varför vi skulle det. -Nej. Inte jag heller.
Jag tror att jag bör ge mig i väg.
Farfar! Jag har varit avskyvärd mot Irene. Baynes fick gå med en ursäkt.
Tack, Parfitt. - Vad handlade grälet med Irene om?
-Jag tror att det rörde sig om Phil. -Uppmärksammar han dig inte?
-Det är inte hans fel. -Man säger att han är mycket begåvad.
Tack, det blir bra här.
Då kan vi köra.
Bra räcker inte. Det ska vara perfekt in i varje detalj. Sätt igång genast!
Ja, chefen. Ni har besök.
Nå, vad tycker ni?
Det tycks vara tillräckligt bastant.
Men man känner av husets lynne. Rummen blir spatiösa och ljusa.
Det finns ingen känsla av instängdhet. Ens ande kan leva ut.
-Vilket är precis vad hon vill ha. -Tro mig, det kommer även ni att vilja.
-Visst finner ni henne konstnärlig? -Ja, det gör jag.
Här är räkenskaperna.
Jag begriper inte. Det är nu 9 200 pund. 700 mer än vi sa.
-Jag sa att kostnader kunde tillkomma. -Jag förmodade 10 pund, inte 700.
Kan jag få yttra mig, Forsyte? Ni kommer att få grevskapets finaste hus-
-men tycks inte vilja betala för det.
Ni får en förstklassig karl för en spottstyver. Jag bemödar mig inte mer!
När jag samtycker till ett pris förväntar jag mig betala det.
Vi går igenom siffrorna och ser vad pengarna spenderats på.
Vet ni...i tidigt aftonljus är det än mer vackert.
Ja...
-God afton, Bilson. -God afton. Mr Bosinney är här.
Så bra. Mrs Forsyte behöver inte skynda sig.
Nu börjar det ta form. Mina planer förvandlas till tegel och murbruk.
-Jag gläder mig så för din skull, Phil. -Soames förstår inte, men det gör du.
-Kom till huset på söndag. -Det är då jag ska till Richmond Park.
Det ligger i närheten av Robin Hill...
-Talar ni om huset? -Ja.
-Ska vi se det allesamman på söndag? -Då ska Swithin ta mig på en åktur.
-Du kan avböja. -Jag tar inte för vana att göra så.
-Ska vi gå in och äta middag? -Ja.
Var det inte vackert i dag? Det var den första sommardagen.
-Tack. -Tack.
Jag valde en liten Sauternes som du nog kommer att uppskatta. En favorit.
-Liljorna är underbara. -Ja, doften är fantastisk.
Hur kan ni tycka om doften?
-Bär ut liljorna, Bilson. -Nej, låt dem stå kvar.
-Bilson... -Låt dem stå.
-Kan Bilson skänka lite vatten? -Ja, miss June.
-De där kvinnorna var i parken i kväll. -Vilka kvinnor?
-Ni vet... De verkar bli fler och fler. -Vi behöver inte tala om dem nu.
Tycker du inte? När ska man då tala om dem?
Jag ser inte behovet alls. Endast domare kan ha det behovet.
Du menar, lås in dem, men nämn dem för allt i världen inte vid bordet?
-Lite konjak, Bosinney? -Tack.
-Du dricker ju inte, June. -Nej...
Jag tror att vi bör gå nu.
-Redan? -Det var mycket angenämt. - Kom, Phil.
-Är du inte ohövlig nu, June? -Stanna då kvar. Jag går ensam.
-God natt! -Tack för middagen. Ursäkta mig.
God natt!
Och lycka till!
-Du tyckte väl att jag var förfärlig? -Ja.
Jag får bara aldrig träffa dig. Jag vet att du är upptagen, men...
Så var vi äntligen tillsammans och du tycktes bara...
Du tycktes aldrig se på mig!
-Förlåt om det verkade så, min kära. -Du ägnade mig ingen uppmärksamhet.
Jag försökte bara vara artig.
Phil...jag vill säga dig någonting.
Du har inte givit mig en chans att vara god mot dig på evigheter.
Jag vill betyda allt för dig. Och jag vill göra allt för dig.
Det skulle vi kunna om du tog med mig upp på ditt rum på söndag.
-Kanske en annan dag, men inte söndag. -Varför inte söndag?
-Jag har ett åtagande. -Med vem?
Ett åtagande som förhindrar mig att ta med dig upp på rummet. Arbete!
Jag är ledsen.
-Vem skriver du till? -Farbror Swithin.
-Varför det? -Jag ska nog inte åka på söndag.
-Du avböjer väl inte? -Det gör jag faktiskt.
Jag anser att du ska åka.
-Spelar det dig verkligen någon roll? -Jag råkar veta att han gläder sig.
Det är en hustrulig plikt du borde kunna klara av att uppfylla.
Nåväl.
Jag må då säga att din hatt tilItalar mig.
Och klänningen sitter som en andra hud. Åtsmitande som ett trumskinn.
Vill du fortfarande fara till Richmond Park och se på hjort och kastanjeträd?
-Richmond ligger väl nära Robin Hill? -Det är samma trakter, min kära.
Farbror Swithin...vill farbror vara så rar och köra mig till Robin Hill?
-Jag har inte sett huset ännu. -Naturligtvis, min kära!
-Välkomna till Robin Hill! -God eftermiddag, unge man.
Jag är så glad att du kunde komma.
-Extraordinärt! -Kom, jag ska visa er runt.
Stiligt! Här behövs statyer. En byst av en romersk gud.
Romerska gudar är oslagbara.
Nu börjar det likna något - granitkolonner!
-Utmärkt plats för ett biljardrum. -Här ska bli en öppen gård med glastak.
-Glastak? Folk kan ju titta igenom. -Folk på taket, menar ni?
Följ mitt råd, Irene. Skaffa ett biljardbord.
Jag spelar gärna ett par partier om fem pund. Men du kommer att förlora!
Härifrån är det fin utsikt!
Vem behöver gå dit ned för utsiktens skull?
-Som kungen som ser ut över sitt rike. -Han ser inte, han sov mest hela resan.
-Vad tycks? -Jag tror att det blir fantastiskt.
Irene...
Du måste veta att jag älskar dig.
-Soames ser dig bara som en ägodel. -Jag tänker inte på Soames.
Farbror Swithin...väntar.
Liksom June på dig.
Huset blir aldrig en framgång, min gode man. För nymodigt.
Det enda fina med det är vinkällaren.
Där får ni plats med en sex-sjuhundra dussin.
En förträfflig liten källare. - Sätt fart, Sally!
God morgon.
Ska du träffa din unge man i dag?
-Det frågar du mig varje dag. -Då ska jag inte ställa frågan mer.
Ska han ta dig till balen?
-Naturligtvis. -Då ska ni ju träffas igen.
Jag tar den... Pappa?
Jag tappade den!
Kom hit, Jolly!
Dricka?
-Din fru verkar vara vid god vigör. -Ja, det är hon.
Så mycket kan jag inte säga för June. Vad jag än säger snäser hon av mig.
-Jag skulle vilja ge karln en råsop. -Bosinney?
Han träffar henne aldrig. När han gör det gråter hon ögonen ur sig.
Det kanske vore bättre om det avslutades?
-Du känner visst sympati med honom? -Med båda.
-Har han fallit för någon annan kvinna? -Det sägs så.
Och man har förstås berättat vem?
Soames hustru, påstår Swithin.
-Hon och June var ju kära väninnor. -Stackars lilla June.
Vi måste ta reda på hans intentioner. Jag kan inte göra det, men...
-Han är medlem i din klubb, inte sant? -Pappa!
För inte länge sedan rotade ni ihop er mot mig-
-för att ha gjort precis det som Bosinney verkar ha i åtanke att göra.
Jag beklagar, pappa.
Om min son har fel och brister-
-skulle han då inte kunna förbättra sig med din hjälp?
Det är inte hans fel och brister, det är han själv.
-Är det ingenting du kan förändra? -Om jag själv hade en önskan om det.
När ni samtalar med varandra...
Vi samtalar inte i någon utsträckning. Han är mest tyst, vilket tilItalar mig.
Ja, han är olik James, som alltid talat mer än omständigheterna krävt.
Utifrån sett verkar Soames vara en mycket god make.
Du är inte gift med honom.
Förlåt mig.
Har det...att göra med ett visst intimt område inom äktenskapet?
-Det är inte bara det... -Jag brukade bäva för...begivenheterna.
Dock har resultaten förtjusat mig. Mina barn har berett mig stor glädje-
-och har distraherat mig från äktenskapets obevekligheter.
Skulle inte huset i Robin Hill kunna vara mycket lämpligt i det avseendet?
Förlåt mig, kära du, men du verkar så...kylig.
Jag vet att jag gör det. Ändå är jag inte kylig till sinnet.
Jag vet att jag inte är det, Emily. Det är inte jag som sitter här, det är...
...någon hustru som jag...
Vad kan jag göra?
Jag älskar honom inte. Jag kan inte älska honom...
Jag vill inte älska honom.
Förlåt.
-Och du tror inte att barn...? -Nej. Aldrig.
-Det här blir bra! -Mycket väl, sir.
Tack, nu kan ni åka.
-God morgon, Bosinney. Tar ni rast? -Jag säger upp mig. Det är snart klart.
Ni åtog er att inreda. Vi har ett kontrakt.
Ni har aldrig kommit hit utan klagomål. Jag måste få inreda med fria händer.
Ni har haft fria händer hela tiden. Aldrig har ni gjort som jag har tyckt.
-Håll det under 12 000 pund bara. -Hur kan jag förutsäga det?
Ni får överstiga det med 50 pund eller dess like. Det är förutsättningarna.
-Kan jag få det skriftligen? -Ja.
Låt gå. - Kör i väg!
Bosinney... Bosinney!
Tillbaka till London!
Phil?
Phil!
-Har hon inte ätit? -Jag är rädd att hon inte har det, sir.
Jag kom att tänka på en sak. Om du inte har hört från unge Bosinney...
-...så kanske en faster kan följa med? -Jag ska inte gå.
-Är du trött? -Jag är inte kry.
-Jag kanske ska... -Jag behöver vila.
Jag vill att du följer med mig. Till balen!
-Men kära flicka, jag är på väg i säng. -Förlåt, men jag vill gå. Jag mår bra.
-Nej, det är dåraktigt, min flicka. -Då far jag ensam.
-Men du kan inte... Var inte fånig! -Se till att droskan är klar, Parfitt.
Jag trodde att du inte var kry. - Ordna med varmvatten, jag måste tvätta mig.
-Ja, sir. -Klockan är ju nästan elva.
En bekant?
Där har vi ju Fribytaren. Vad tror vi, är han betuttad i mrs Forsyte?
-Var inte fånig, George! -Hon har visst fattat tycke för honom.
Varför ska hon inte roa sig? Soames är så tröttsam. Mr Bosinney är lite chic.
Men naturligtvis låter hon det inte gå längre än så. Var är nu June?
-Soames ser förargad ut. Vadan detta? -Jag vet inte.
Är han svartsjuk? Om han ändå hade en anledning.
-Du håller mig för nära. -Lite närhet behagar väl dig?
Varför ska Fribytaren få ha allt för sig själv?
Phil?
Där är du ju! Kom nu tillbaka med in.
Låt henne vara! Jag sav Låt henne vara!
-Hör nu, herr Fribytare... -Jag såg hur ni dansade. Låt bli henne.
-Bör inte en make försvara en dam? -Försvinn, annars dödar jag er!
Ta det lugnt, gamle gosse...
-Varför tog du inte med June? -Jag ville inte.
-Ni är ju förlovade, mr Bosinney. -Jag ska inte äkta henne, mrs Forsyte!
-Då bör du berätta det för henne. -Det ska jag.
Varför ska du inte äkta henne?
Märker du inte vad jag känner för dig? Är du blind?
Jag tror att du känner likadant.
Jag är säker på att du inte älskar din make. Gör du det?
-Jag avskyr honom. -Kom då till mig.
-Jag är gift. -Vad spelar det för roll?
Älskar du mig?
-Snälla, fråga inte det. -Kan du älska mig?
-June... -Säg inte så, säg nej om du menar det.
I sådana fall nej... jag älskar dig inte.
Phil...?
Tvinga mig inte att säga det.
Håll ett öga på din hustru. Du har nog blivit mer än bönhörd.
June!
June...?
-Låter du mig bli fri? -Vad?
Du lovade mig min frihet om äktenskapet inte blev lyckligt. Är det lyckligt?
Om du uppförde dig skulle det vara det.
-Låter du mig bli fri? -Naturligtvis inte.
Varför ser du aldrig på mig som du ser på honom?
Vad är det för fel på mig?
Jag tror bestämt att du är gjord av sten.
Ett rejält kok stryk är vad du skulle behöva!
Nej, nej...!
-Förlåt. Jag är verkligen ledsen. -Släpp mig... Släpp!
Förlåt mig.
Irene? Lås upp dörren.
Irene?
Lås upp nu.
Släpp in mig, Irene! Jag kräver att du öppnar dörren!
Nu måste du...!
Irene? Lås upp dörren nu.